Interview.With.The.Vampire .The.Vampire.Chronicles.1994 .720p.BluRay.x264-CYBERMEN
INTERVIU CU UN VAMPIR
Vrei să-ți spun povestea vieții mele?
Ți-am spus, cu asta mă ocup.
Colecționez asemenea povești. Lucrez la radio KFRC.
Îți trebuie multe casete pentru povestea mea.
Nici o problemă, am o geantă plină.
M-ai urmărit până aici, nu?
Cam așa ceva. Pari un om interesant.
- Aici locuiești? - Nu, asta e doar o cameră.
Ne apucăm de treabă?
- Cu ce te ocupi? - Sunt vampir.
Așa ceva n-am mai auzit până acum.
- Chiar vrei să spui că asta ești? - Exact. Te așteptam pe alee.
Te priveam cum mă urmărești. Apoi ai început să vorbești.
- Ce noroc pe capul meu... - Poate că amândoi avem noroc.
Spuneai că mă așteptai.
Ce voiai să faci? Să mă omori, să-mi sugi sângele?
Da, dar acum nu trebuie să-ți mai faci griji.
Chiar crezi că ești vampir?
Nu putem începe interviul așa. Stai să aprind lumina.
- Parcă vampirilor nu le place lumina. - O adorăm.
Dar voiam să te pregătesc.
- Iisuse! - Nu te teme!
- Vreau să profit de șansa asta. - Cum naiba ai făcut asta?
Cum o faci și tu. E o serie de mișcări simple.
Doar că mă mișc prea repede ca să mă vezi.
Sunt făcut din carne și oase, dar nu sunt om.
Nu mai sunt om de 200 de ani.
Ia loc!
Cum să te liniștesc? Să începem ca în "David Copperfield"?
"M-am născut, am crescut..."
Sau să începem cu momentul nașterii mele în întuneric, cum îi spun eu?
Cu asta ar trebui să începem, nu crezi?
Nu minți, nu?
De ce aș minți?
S-a întâmplat în 1791.
Aveam 24 de ani. Eram mai tânăr decât ești tu acum.
Dar erau alte vremuri. La vârsta aceea eram bărbat.
Eram proprietarul unei mari plantații din sudul New Orleans-ului.
Soția mea murise în chinurile nașterii.
Ea și copilul fuseseră îngropați de jumătate de an.
M-aș fi alăturat lor cu bucurie.
Nu puteam îndura pierderea lor. Voiam să scap de durere.
Voiam să pierd totul.
Averea, plantația, mințile...
- Câți ași sunt în pachetul ăsta? - Vrei să spui că trișez?
Nu, vreau să spun că ești un rahat.
N-ai curajul propriilor opinii, domnule. Fă-o!
Cel mai mult îmi doream moartea. Acum îmi dau seama de asta.
O chemăm la mine, voiam să mă scape de durerea vieții.
Invitația mea era deschisă tuturor.
Târfei de lângă mine, codoșului care ne urmărea...
Dar a acceptat-o un vampir.
Dă-mi banii sau te omor!
Îți mai dorești moartea sau ai simțit-o destul?
Destul!
M-a părăsit acolo, pe malurile Mississippi-ului,
nici viu, nici mort...
Cine ești? Ce cauți în casa mea?
Am venit să răspund dorințelor tale.
Viața nu mai are nici un sens, nu?
Vinul nu mai are gust, mâncarea îți face greață.
Nu găsești nici un motiv ca să trăiești, nu-i așa?
Dar dacă eu îți pot aduce totul înapoi?
Dacă pot să elimin durerea și să-ți ofer o altă viață?
O viață cum nici nu-ți poți închipui.
O viață veșnică.
Iar boala și moartea nu te vor mai putea atinge.
Nu te teme. Îți voi permite ceva ce mie nu mi s-a permis: să alegi.
În dimineața aceea, când încă nu eram vampir,
am văzut ultimul răsărit de soare.
Îmi amintesc totul, dar nu-mi aduc aminte nici un alt răsărit.
Am privit zorii magnifici pentru ultima oară,
dar parcă îi vedeam pentru prima oară.
Apoi mi-am luat adio de la soare și am devenit ceea ce sunt acum.
Ți-ai luat rămas-bun de la lumină?
Ți-am supt sângele până în pragul morții.
Dacă te las aici, vei muri.
Sau poți fi tânăr de-a pururi, prietene, așa cum suntem acum.
Dar trebuie să-mi spui dacă vrei sau nu.
Da...
Da.
Corpul tău moare. Nu-i da atenție.
Așa am pățit toți.
Acum privește cu ochii de vampir.
- Ce ai văzut? - Cuvintele sunt prea sărace.
E ca și cum ai întreba cerul ce vede. Nici un om nu știe.
Statuia părea că se mișcase, dar nu era așa.
Lumea se schimbase, totuși era aceeași.
Eram un vampir abia născut, plângând în fața frumuseții nopții.
Mai vrei o țigară?
- Da. Nu te deranjează, nu? - Deloc.
Așa mă gândeam și eu. Doar n-o să mori de cancer, nu?
Nu. Nu cred.
- Dar crucifixele? - Crucifixele?
- Da. Te poți uita la ele? - Chiar îmi place să le privesc.
- Și treaba cu părul înfipt în inimă? - Prostii!
Dar sicriele?
Sicriele... Din păcate, ele sunt o necesitate.
Nu-ți face griji. În curând vei dormi mai bine ca niciodată.
Iar când te vei trezi, eu te voi aștepta.
Și lumea întreagă, împreună cu mine.
Trebuia să găsesc sânge. Era o necesitate.
M-am trezit seara, cu o foame cum nu mai simțisem nicicând.
După ce guști vinul ăsta, n-o să te mai duci la altă cârciumă.
Crezi, scumpo? Și dacă aș prefera să-ți simt gustul buzelor?
Buzele mele sunt și mai dulci.
Prietene, ar trebui să guști buzele astea.
Sărută la fel de profund ca tine?
Și mai profund, scumpo...
Nu-i voi lua viața!
Am făcut-o eu pentru tine.
E moartă, prietene.
E atât de ușor, că ți se face și milă de ei.
O să te obișnuiești cu uciderile. Uită de legătura cu viața.
Te vei obișnui cu lucrurile astea imediat.
- Nu vă e foame, domnule? - Dimpotrivă, draga mea.
V-ar mânca pe toți.
O să mănânc, Yvette. Acum lasă-ne singuri.
Nu te poți preface, prostule? Nu te da de gol.
Avem noroc că stăm într-o asemenea casă.
Prefă-te că bei, măcar.
Cristaluri atât de fine n-ar trebui să rămână nefolosite.
Știu... Se răcește atât de repede!
Putem trăi așa, cu sângele animalelor?
Asta nu e viața, e supraviețuire.
Dar e o șmecherie folositoare, dacă stai o lună pe mare.
Nu există nimic pe lume care să nu prezinte o oarecare...
Fascinație.
Da. Gata cu pălăvrăgeala asta stupidă!
Putem trăi fără să omorâm oameni.
Totul e posibil. Dar încearcă asta o săptămână.
Vino la New Orleans, să-ți arăt adevărata vânătoare.
Lestat ucidea câte doi, uneori trei oameni pe noapte.
Îi plăcea să înceapă seara cu o tânără proaspătă.
La felul doi, preferă o frumoasă tânără bogată.
Dar snobul din el iubea vânătoarea din înalta societate.
Iar sângele aristocraților îl încânta cel mai tare.
Ideea e să nu te gândești la ce faci. O vezi? E văduva St. Clair.
L-a pus pe filfizonul acela frumos să-i ucidă soțul.
De unde știi?
Citește-i gândurile!
Nu pot.
Darul întunericului e diferit, pentru fiecare.
Ceva e valabil pentru toți: devenim mai puternici cu trecerea timpul.
Crede-mă pe cuvânt.
A învinuit un sclav pentru acea crimă. Închipuiește-ți ce i-au făcut...
Oamenii răi sunt mai ușor de ucis și au un gust mai bun.
Încântată, domnule!
Domnule, sunt încântată!
Unde mergem?
Nicăieri.
Tinere, mă uimești!
Ți-aș putea fi bunică.
Asta e "melodia"! Mi-o amintesc.
Crimă!
Fluturașii mei! Mi-a ucis fluturașii! Nu!
Vampir laș, ucizi șobolani și pudeli! Puteai să ne termini pe amândoi!
- M-ai condamnat la o viață în Iad! - Eu nu cunosc Iadul.
Așa e mai bine. Mânie! Furie! De asta te-am ales.
Dar pe mine nu mă poți ucide, Louis.
Mănâncă ce vrei.
Șobolani, găini, pudeli...
Te voi lăsa și voi privi cum te dai pe brazdă.
Dar ține minte că viața fără mine va fi și mai greu de suportat.
Consideră-te norocos. La Paris, un vampir trebuie să fie inteligent.
- La Paris? - Aici e de-ajuns o pereche de colți.
- Ești din Paris? - Ca și cel care m-a făcut vampir.
Povestește-mi despre el. Probabil ai învățat ceva de la el.
N-am învățat nimic. Eu n-am putut alege, îți amintești?
Dar trebuie să știi câte ceva despre sensul lucrurilor.
De ce trebuie să știu toate astea? Tu le știi?
Zgomotul ăsta mă înnebunește!
Suntem aici de săptămâni întregi și n-aud decât zgomotul ăsta.
Ei știu ce suntem.
Ne-au văzut mâncând din farfurii goale și bând din pahare goale.
Să mergem la New Orleans, atunci! A sosit Opera din Paris.
Putem încerca "bucătăria franceză".
Scuză-mă dacă respectul meu pentru viață persistă.
Curând o să termini găinile, Louis.
Dle Louis, nu vreți să luați cina?
- Nu, draga mea. - Ne facem griji pentru dv.
Când o să mai călăriți pe câmp?
Și de când n-ați mai trecut pe la sclavi?
E moarte peste tot.
- Mai sunteți stăpânul nostru? - Asta e tot, Yvette.
Nu plec până nu mă ascultați!
Alungați-l pe prietenul dvs. Sclavii se tem de el.
Și de dv.
Și eu mă tem de mine...
Ascultați-mă! Locul ăsta e blestemat!
Iar stăpânul vostru e diavolul.
Plecați cât mai puteți! Sunteți eliberați cu toții! M-ați auzit?
Fugiți! Salvați-vă!
Perfect!
Dă foc casei! Distruge tot ce avem! O să trăim pe câmp, ca vitele.
- Credeai că poți să ai totul. - Mai taci, Louis!
Vino încoace!
Unde suntem?
Unde crezi că suntem, prietenul meu cel idiot?
Suntem într-un cimitir împuțit.
Ești fericit, acum? Îți convine? E locul potrivit?
Locul nostru e în Iad.
Dacă Iadul nu există sau nu ne primesc acolo? Te-ai gândit la asta?
Dar Iadul exista.
Și, indiferent unde mergeam, mă aflam în el.
Am închiriat camere în portul New Orleans.
Prietena ta nu ține la vin.
Nu-ți face griji. Îți pot încălzi pielea ta cea rece mai bine decât ea.
Crezi?
Ia te uită! Acum ești cald.
Da, dar prețul plătit e mare. Am epuizat-o pe prietena ta.
Ești atât de moale!
Mi te închipui întinsă pe un pat de satin alb...
- Ce lucruri frumoase spui! - Știi ce fel de pat?
Să stingem lumina?
"Și atunci am stins lumina."
"Dar, după ce ți-am luat lumina, nu-ți pot reda răsuflarea."
"Căci ea pălește."
Pentru tine, Louis. Poți pretinde că e vin.
- Nu e moartă! - Iubești natura ta de muritor.
Te opui singurului lucru care îți poate aduce liniștea.
- Numești asta liniște? - Suntem prădători.
- Trebuie să facem asta cu detașare. - Fata, Lestat!
- Ia-o, Louis! Pune capăt foamei. - Nu!
Gata, copilă...
Ești obosită și trebuie să dormi.
E un sicriu! Dă-mi drumul! Nu sunt moartă!
E sicriul tău, iubito. Simte-te bine! Mulți n-apucă să vadă cum e.
- De ce faci asta? - Pentru că îmi place.
Ocupă-ți gustul de estet cu lucruri pure.
Ucide-i repede, dacă vrei, dar ucide-i!
Pentru că, fără îndoială, ești un ucigaș, Louis!
- Ce spuneai? - E un sicriu!
Așa e! Înseamnă că ești moartă.
- Dar nu sunt moartă, nu? - Nu, nu ești.
- Încă... - Termin-o! Acum!
- Fă tu asta! - Scapă-mă de el!
Scapă-mă! Mă lași să plec?
Nu pot să mor așa! Am nevoie de un preot.
Prietenul meu e preot. Îți va asculta el spovedania.
- Dacă nu vrei s-o fac ca noi. - Nu!
Atunci, ia-o, Louis! Pune capăt suferințelor ei.
- Și suferințelor tale. - Nu!
Acum ești fericit, Louis?
Dumnezeule! Când mă gândesc că doar de la tine pot învăța!
În Lumea Veche i se spunea "darul întunecat".
Iar eu ți l-am oferit ție.
Nu vă duceți acolo, domnule. Sunt ciumați.
- Duceți-vă înapoi de unde ați venit! - De unde am venit...
Vă rog, ajutați-ne! Tata a plecat și nu s-a mai întors.
Treziți-o pe mama, domnule!
Filosoful meu, martirul meu... "Să nu iei viața de om."
Trebuie să sărbătorim!
Bătrâna mai trăiește!
Louis!
Întoarce-te! Nu poți nega ce ești.
Moarte miloasă... Cât îți iubești prețioasa vină!
Sângele ei mi s-a scurs prin vene, mai dulce decât viața.
Și atunci am înțeles cuvintele lui Lestat.
Cunoșteam liniștea doar când ucideam.
Când i-am auzit inima bătând frenetic, am redescoperit liniștea.
Ca să te găsesc, nu trebuie decât să urmez șirul cadavrelor de șobolani.
Durerea ta e îngrozitoare.
O simți mai profund decât orice ființă, pentru că ești vampir.
- Nu vrei să mai continue. - Nu.
Fă ce-ți stă în fire și te vei simți ca atunci când țineai fetița în brațe.
Răul este un punct de vedere.
Dumnezeu ucide fără discriminare și așa vom face și noi.
Căci nici o făptură nu e ca noi.
Nici una nu seamănă cu Dumnezeu mai mult ca noi.
Am un dar pentru tine.
Vino!
Te rog!
- E aici. - Ce vrei să spui?
Ai nevoie de companie, Louis, de cineva mai drăguț decât mine.
Ții minte cât ți-ai dorit-o și ce gust avea?
Credeam că am ucis-o!
Nu-ți face griji, Louis. Conștiința ta e nepătată.
Claudia!
Ascultă-mă... Ești bolnavă, scumpa mea.
Iar eu îți voi da ce-ți trebuie ca să te faci bine.
- Nu! - Vrei să moară?
Așa, bravo!
Oprește-te! Ajunge!
- Mai vreau! - Sigur că mai vrei.
M-ați chemat, domnule?
Ce copil frumos!
Cu blândețe, iubito...
Sunt atât de inocenți! Nu trebuie să-i facem să sufere.
Bravo!
Gata, oprește-te!
Ajunge! Trebuie să te oprești cât încă îi bate inima.
Mai vreau!
Știu, dar așa e mai bine, la început, altfel moartea te ia cu ea.
Te-ai descurcat foarte bine. N-ai vărsat nici o picătură. Bravo!
Unde e mama?
Mama ta s-a dus în Rai, iubito, la fel ca domnișoara de aici.
- Toți se duc în Rai. - Toți, în afară de noi.
- Vrei s-o sperii pe fiica noastră? - Nu sunt fiica voastră.
Ba da, ești copilul meu și al lui Louis.
El voia să ne părăsească.
Voia să plece, dar acum n-o va mai face.
O să stea, ca să te facă fericită.
Louis?
- Ești o fiară! - Suntem o familie fericită.
- A făcut asta ca să rămâi cu el? - Probabil. El mă cunoștea.
Știa că aș iubi-o mai mult decât orice pe lume.
Dar nu era vorba doar de atât. Ținea la ea, fără îndoială.
Poate că a făcut asta pentru că și el se simțea singur.
Domnule! Îmi trebuie mai multă lumină.
O să orbesc, dacă nu aduceți o lampă.
Sau lăsați-mă să-i probez hainele ziua.
Doamnă, mă tem că zilele mele sunt sfinte.
Era o copilă.
Dar și o criminală feroce, capabilă să caute sânge cu poftă să de copil.
Lasă-mă să-l sărut, să treacă.
Claudia!
Acum cine o să-ți termine rochia? Fii practică, scumpo!
Să nu mai faci asta în casă!
La început, a dormit cu mine în sicriu, cu degetele în părul meu,
până când, într-o zi, a vrut propriul ei coșciug.
Dar, de fiecare dată când se trezea, venea lângă mine.
Îi ucidea repede, la început, până a învățat să se joace cu ei,
să amâne momentul până câștiga ce-și dorise.
Micuța mea, de ce plângi?
- Te-ai pierdut, iubirea mea? - Mama!
Nu plânge, o găsim noi.
- Mama... - Iubito!
Ai grijă la degetul mare, fetițo!
Sunt scumpe.
Poate prea scumpe pentru o fetiță ca tine.
- Claudia, ce ți-am spus noi? - Să nu fac asta în casă...
Dă-te la o parte!
Pentru mine era un copil. Dar pentru Lestat era un învățăcel.
Un copil-minune, cu o plăcere de a ucide egală cu a lui.
Împreună ucideau familii întregi.
Minunat! Acum încearcă ceva pe un ton mai sobru.
Timpul trece repede pentru muritori, când sunt fericiți.
Și pentru noi era la fel. Anii treceau ca niște clipe.
Orașul crescuse, vasele cu pânze lăsaseră locul celor cu aburi,
care aduceau un nesfârșit meniu de străini superbi.
Eram înconjurați de o lume nouă. Iar acum eram toți americani.
Oamenii ăștia moderni și împuțiți!
Ce n-aș da pentru o picătură de sânge creol!
Yankeii nu sunt pe gustul tău?
Aroma lor democratică nu-mi pică bine, Louis.
Uite o creolă pură!
Și e meritul Claudiei că a găsit-o.
- Ce e? N-o vrei? - Vreau să fiu ca ea.
Pot, Louis? O să fiu ca ea cândva?
Alte prostii melancolice! Semeni tot mai mult cu Louis.
În curând o să mănânci șobolani!
Șobolani? Când ai mâncat șobolani, Louis?
Cu mult timp în urmă. Înainte să te naști tu.
Și nu ți-i recomand.
Trecuseră 30 de ani, dar trupul ei rămăsese cel al unui veșnic copil.
Doar ochii îi trădau vârsta, când ne priveau pe sub buclele de păpușă
cu o întrebare la care trebuia să-i răspundem într-o zi.
Altă păpușă? Am zeci de păpuși!
Mă gândeam că nu ți-ar mai strica una.
- De ce mereu în noaptea asta? - Ce noapte? Despre ce vorbești?
Îmi dai mereu o păpușă în aceeași noapte a anului.
- Nu mi-am dat seama. - E ziua mea de naștere?
Mă îmbraci ca pe o păpușă, mă piepteni ca pe o păpușă. De ce?
Unele păpuși sunt vechi și zdrențuite, Claudia.
- Ar trebui să le arunci. - Chiar asta voi face!
Claudia!
- Ce ai făcut? - Ce mi-ai spus tu!
Ai lăsat un cadavru să putrezească aici?
O voiam! Voiam să fiu ca ea.
A înnebunit! A murdărit casa în care stăm.
Vrei să fiu veșnic o păpușă?
- Nu face asta, Claudia! - De ce?
Eu nu mă pot schimba, ca toți ceilalți?
Care a făcut asta?
Care dintre voi m-a făcut ce sunt?
Ce ești? Ești un vampir nebun, care-și murdărește patul.
- Și dacă-mi tai părul din nou? - Va crește la loc, din nou.
Dar n-a fost tot timpul așa! Eu aveam o mamă, iar Louis avea o soție.
- Era muritor, ca ea. Și eu, la fel! - Claudia!
- Tu ne-ai făcut ce suntem, nu? - Oprește-o, Louis!
Tu mi-ai făcut asta?
Cum ai făcut asta?!
De ce ți-aș spune? Îmi stă în putere s-o fac.
De ce doar ție? Spune-mi cum se face!
Bucură-te că te-am făcut ceea ce ești.
Altfel ai fi moartă, așa cum e cadavrul ăla nenorocit. Aruncă-l!
Aruncă-l tu!
De ce, Louis? Trebuie să-mi spui.
O vezi pe bătrâna aceea? Tu nu vei ajunge așa.
Nu vei îmbătrâni și nu vei muri niciodată.
Dar asta înseamnă și altceva, nu?
Nici n-o să cresc niciodată.
Îl urăsc!
Spune-mi cum am ajuns... creatura care sunt.
Timp de 30 de ani am evitat locul acela.
Dar l-am găsit fără urmă de șovăială.
- Te-ai... hrănit cu mine? - Da.
Iar el ne-a descoperit.
Și-a tăiat venele și ți-a dat să mănânci.
Din noaptea aceea ai devenit vampir.
- Amândoi mi-ați făcut asta. - Eu ți-am luat viața.
El ți-a oferit una nouă.
Și asta mi-e viața! Vă urăsc pe amândoi!
M-am plimbat toată noaptea,
cum făcusem cu ani în urmă, când nu suportam ideea de a ucide.
Mă gândeam la câte făcusem și nu mai puteam schimba.
Nu-mi doream decât o clipă de liniște.
Suntem uniți prin ură.
Dar pe tine nu te pot urî, Louis.
Louis, dragul meu...
Am fost muritoare, până mi-ai dat sărutul tău nemuritor.
Ai devenit mama și tatăl meu. Acum sunt a ta, pe vecie.
E timpul să punem capăt poveștii. Trebuie să-l părăsim.
Nu ne va lăsa să plecăm.
Serios?
Ce mai vrei?
- Și simpla ta prezență mă irită. - Da?
Și am găsit pe cineva care va fi un vampir mai bun decât voi.
Ar trebui să mă sperii?
Ești răsfățată pentru că ești singură. Ai nevoie de un frate.
Sau eu am nevoie. M-am săturat de voi doi.
Probabil că noi trei am putea umple lumea de vampiri.
Tu nu poți, micuța mea Claudia.
Ești un mincinos! Dar nu vreau să-mi distrugi planul.
- Ce plan? - Am venit să ne împăcăm.
Deși ești cel mai mare mincinos, vreau să fie iar ca înainte.
Atunci, nu mă mai bate la cap.
Trebuie să fac mai mult de atât, Lestat.
Ți-am adus un cadou.
Sper că e o femeie frumoasă, cu un trup cum tu nu vei avea niciodată.
De ce spui așa ceva?
N-ai mâncat destul, se vede după tenul tău.
Vino să vezi!
Nu te supăra! Când i-am văzut, mi-am dat seama că ți-ar plăcea.
I-am îmbătat cu o picătură de coniac.
Claudia...
Te-ai depășit pe tine însăți!
Promit să arunc eu cadavrele.
- Ne-am iertat reciproc? - Da.
Absint...
Le-ai dat absint?
- Nu, laudanum. - Laudanum...
Da. Din păcate, i-a omorât. Dar sângele a rămas cald.
M-ai lăsat să beau sânge mort?
M-ai lăsat să beau...
Tu m-ai învățat să nu beau de la morți!
Louis! Pune-mă în sicriu!
Te pun eu în sicriu!
Dumnezeule!
Louis, ridică-mă!
"Noapte bună, scumpe prinț!"
"Fie ca aripile diavolilor să-ți aducă somnul!"
Să-l ardem sau să-l îngropăm? Lui ce i-ar fi plăcut?
În mlaștină!
Locul lui e lângă reptile. Merita să moară.
Și noi la fel, poate. O merităm în fiecare noapte.
El m-a făcut. Mi-a dat viața asta, oricum ar fi ea.
Nu trebuia să se termine așa.
Am făcut-o pentru noi, ca să putem fi liberi.
Ți-a fost dor de el?
El era tot ce știam.
Eram ca doi orfani care învață să trăiască din nou.
Ne-am luat bilete pentru Europa.
De-a lungul săptămânilor, așteptând ca vasul să sosească,
Claudia a studiat miturile și legendele Lumii Vechi,
obsedată de căutarea "alor noștri", cum le spunea ea.
Uite pe cine am uitat!
Să le dăm drumul!
Da.
E trăsura.
Nu, Louis!
Ascultă, Louis! Mai e viață în mâinile astea bătrâne.
Nu tocmai "furioso".
"Moderato", poate "cantabile".
- Cum e posibil? - Întreabă-l pe aligator.
Sângele lui m-a ajutat.
Apoi, printr-un regim de sânge de șerpi, broaște
și alte vietăți respingătoare din Mississippi,
încetul cu încetul, Lestat a început să semene din nou cu el.
Claudia...
Ai fost o fetiță foarte obraznică.
Vaporul pleacă fără noi!
Deși focul părea să se întindă cu repeziciune, am rămas pe punte,
temându-mă că Lestat va reapărea ca un monstru, pentru a ne distruge.
Și, în tot timpul ăsta, mă gândeam: "Lestat, merităm răzbunarea ta."
"Tu mi-ai dat darul întunericului, iar eu te-am ucis a doua oară."
Deși pe vapor nu se aflau șobolani, o molimă ciudată i-a lovit pe pasageri.
Doar eu și Claudia păream imuni.
Stăteam mai retrași, păstrând misterul pentru noi.
Am ajuns în Mediterana.
Îmi doream ca apa să fi fost albastră, dar era neagră, căci era noapte.
Cât am suferit atunci, încercând să-mi amintesc culoarea
pe care în tinerețe nici n-o băgasem în seamă!
Am cercetat sat după sat, ruină după ruină, țară după țară.
Dar nicăieri n-am găsit nimic.
Începusem să cred că suntem singuri.
Gândul ăsta îmi oferea o liniște ciudată.
Căci ce ar fi putut spune un damnat altui damnat?
N-ați găsit nimic?
Doar zvonuri printre țărani, superstiții despre usturoi și cruci,
credință cu țărușul înfipt în inimă... Dar nici urmă de vreun vampir.
Deci nu există vampiri în Transilvania? Nici contele Dracula?
Povești, prietene! Poveștile vulgare ale unui irlandez dement.
Paris, septembrie 1870.
Orașul pe care-l visasem dintotdeauna,
căci eram creol, iar Parisul era părintele New Orleans-ului.
Reprezenta prin el însuși un univers complet.
Trăiam cu adevărat, din nou, doar noi doi.
Eram atât de fericit, încât îi îndeplineam toate dorințele.
Dar, tocmai când renunțasem să mai caut vampiri,
un vampir m-a găsit pe mine.
Măscăriciule!
Santiago!
Am căutat prin toată lumea un nemuritor și uite ce am găsit!
TEATRUL VAMPIRILOR INVITAȚIE
Adu și mica frumusețe cu tine.
Nimeni nu vă va face vreun rău. N-o să le dau voie.
Și nu uita cum mă cheamă.
Armand.
Nu uita ce ți-am spus: ei au puteri diferite.
Îți pot citi gândurile, dacă îi lași.
El e vampirul.
Doi îndrăgostiți rătăcesc pe drumul violet,
strânși într-o îmbrățișare pătimașă, ce nu lasă loc de meditații...
Până în clipa când îmi cad în gheare!
Vampiri ce se prefac că sunt oameni ce se prefac că sunt vampiri.
Ce avangardist!
Preotul al cărui suflet comunică cu Cerul
și care își petrece timpul în pioasă contemplare...
Descoperă că-și va întâlni Creatorul mult prea curând.
Căci rugăciunile lui nu-și găsesc răsplata.
Lecția s-a încheiat și iată care e:
fiecare dintre voi trebuie să simtă atingerea mâinilor mele.
Fiecare să plece fruntea pentru al meu sărut.
Cred că se apropie o muritoare!
Ce avem aici? Ce frumusețe e lângă mine?
Un trandafir în floare? Un boboc de violetă?
Poate că vrea să-mi fie soție. Poate că lecția nu s-a încheiat!
Nu vreau să mor!
Dar toți suntem moarte și moarte am fost mereu.
Ajutați-mă, vă rog!
Nu!
- Cu ce am greșit? - Toți murim.
Dar eu sunt tânără!
Pe moarte n-o interesează vârsta. Poate veni oricând, oriunde.
Carnea ce acum e roz cu timpul ar deveni vânătă și ridată.
Lasă-mă să trăiesc! Nu-mi pasă de asta!
Atunci, de ce ți-ar păsa dacă mori acum?
Să zicem că moartea s-ar înduioșa și ți-ar da drumul.
Asupra cui să-și întoarcă privirea? Ai alege o persoană din mulțime?
Cineva care să sufere la fel ca tine?
Da, dle vampir, ia-mă pe mine! Te ador!
Așteaptă-ți rândul!
Știi ce înseamnă să te iubească moartea?
Să devii mireasa noastră?
Nu vei suferi.
Deloc.
Monstruos!
Noi locuim dedesubt. Dați-mi voie să vă conduc.
Monstruos!
Așa e. Dar și foarte frumos.
Bine ați venit în casa mea!
Gustă-l!
Doi vampiri din Lumea Nouă au venit să ne călăuzească pașii în nouă epocă,
căci tot ce iubim noi putrezește încet și se stinge.
Tu ești conducătorul acestui grup?
Dacă ar exista un conducător, eu aș fi acela.
- Deci tu ai răspunsul? - Deci ai întrebări?
Ce suntem?
Nimic, dacă nu suntem vampiri.
Cine ne-a făcut ce suntem?
Îl cunoști pe cel ce te-a făcut pe tine.
Da. Dar cel care l-a făcut pe el,
sursa acestui... rău?
Înțeleg... Te-am observat la teatru.
Suferința ta, compătimirea pentru fată...
Tu mori atunci când ucizi.
Simți că meriți să mori și de aceea nu te dai în lături de la nimic.
Dar oare asta te face rău?
Sau, pentru că înțelegi bunătatea, te face bun?
- Deci nu există nimic? - Poate...
Sau poate că acesta e unicul Rău adevărat care mai există.
Deci Dumnezeu nu există?
Nu știu nimic despre Dumnezeu, nici despre Diavol.
N-am avut niciodată vreo viziune, nici n-am aflat vreun secret
care să-mi condamne sau să-mi salveze sufletul.
Cu cei 400 de ani ai mei, cred că sunt cel mai bătrân vampir din lume.
Atunci, e chiar așa cum m-am temut mereu...
Te temi prea mult.
Atât de mult, încât simt...
Cel care te-a făcut trebuia să-ți spună asta.
Cel care a părăsit Lumea Veche pentru cea nouă.
Cel care ne-a făcut nu știa nimic și nici nu-i păsa.
- Nu "știa"? - Să mergem, dragul meu.
E timpul să plecăm. Mi-e foame, iar orașul ne așteaptă.
Când am plecat, locul era pustiu și tăcut ca un mormânt.
Rătăcind prin el, m-am gândit din nou că am greșit față de Lestat
și că l-am urât fără să am motive.
Cum ai greșit față de el?
- Ai spus un nume. - Da. Pe care nu vreau să-l repet.
Între vampiri nu există decât o singură crimă.
Să ucizi un alt vampir, un semen.
Crezi că i-aș lăsa să-ți facă vreun rău?
- Nu, Louis. Pericolul ne leagă! - Dragostea ne leagă.
- Dragostea? - Da.
M-ai părăsi pentru Armand, dacă te-ar chema.
- Niciodată! - Te vrea, așa cum și tu îl vrei.
Te aștepta. Te vrea tovarăș. El își petrece timpul în locul ăla.
I se pare la fel de plictisitor și de mort cum ni se pare și nouă.
Poate... Da.
Știi ce mi-a spus sufletul lui, fără să scoată o vorbă?
"Lasă-l să plece", mi-a spus.
Asta trebuie să fac, Louis? Să te las să pleci?
Tatăl meu, Louis al meu... Tu ești cel care m-a făcut.
- O să fie bine. - Chiar crezi asta?
Soldatul care se întoarce din război
crede că Victoria îl protejează împotriva durerii,
până când vine moartea și-l doboară de pe cal!
Te așteptam.
Ascultă-mă...
Claudia mi-e foarte dragă. E fiica mea.
Ți-e iubită.
Nu, e copilul meu iubit.
- Dacă spui tu... Ești inocent. - E în pericol, nu?
- Da. - Dar de ce?
Ți-aș putea da multe motive.
Tăcerea ei, tinerețea...
E interzis să faci un vampir atât de tânăr și de neajutorat,
care nu poate supraviețui singur.
Învinuiește-l pe cel ce a făcut-o.
L-ați ucis pe cel care v-a făcut pe amândoi?
De aceea nu-i rostești numele? Santiago asta crede.
- Nu vrem să avem probleme cu el. - Problemele au și început.
- Dacă vrei s-o salvezi, alung-o. - Atunci, voi pleca și eu.
Atât de repede?
Fără răspunsurile după care tânjești de atâta vreme?
- Ai spus că nu există răspunsuri. - N-ai pus întrebările potrivite.
Știi cât de puțini vampiri rezistă nemuririi?
Știi cât de repede mor, din proprie voință?
Lumea se schimbă.
Noi, nu.
Asta e ironia soartei, care ne ucide, în cele din urmă.
Vreau să ne ajuți să intrăm în nouă epocă.
Eu? Nu înțelegi că eu nu sunt spiritul unei epoci?
Eu sunt în bătaia vânturilor. Așa am fost mereu.
Tocmai ăsta e spiritul epocii tale! Sufletul ei!
Căderea ta din paradis a însemnat căderea unei întregi epoci.
Dar vampirii din teatru?
Sunt decadenți și nefolositori.
Ei nu reprezintă nimic! Spre deosebire de tine...
Tu reprezinți inima frântă a epocii.
Un vampir cu suflet de om.
Un nemuritor cu pasiunea unui muritor.
Ești frumos, prietene.
Probabil că Lestat a plâns când te-a făcut.
L-ai cunoscut pe Lestat?
Da, l-am cunoscut...
Îndeajuns de bine ca să nu-i plâng moartea.
În sfârșit, îmi găsisem liniștea.
Găsisem profesorul care Lestat nu mi-ar fi putut fi niciodată.
Știam că Armand nu-și putea ascunde cunoștințele.
Răzbăteau din el ca printr-un geam de sticlă.
Madeleine, Louis e timid.
Bea!
Fă-o, Louis! Eu nu pot.
N-am puterea. Ai avut tu grijă de asta, când m-ai făcut.
- Habar n-ai ce-mi ceri! - Dimpotrivă, domnule. Știu.
Tu ți-ai găsit un nou prieten! Fă-mi și mie unul!
Cum îți părem? Ne găsești frumoși? Magici?
Cu pielea noastră albă și cu ochii înspăimântători?
- Vrei să beau. Știi ce vei deveni? - Rău la tine e că nu poți fi rău.
- Și n-am de gând să mai îndur asta! - Nu mă pune să fac asta! Nu pot.
Dar mie ai putut să mi-o faci.
M-ați smuls din brațele mamei, ca doi monștri dintr-un basm.
Iar acum plângi! N-ai destule lacrimi pentru ce mi-ai făcut.
Dă-mi-o, Louis! Fă asta, înainte să mă părăsești.
Eu încă te iubesc! Tocmai ăsta e marele chin.
Cine va avea grijă de mine, îngerul meu întunecat, când tu vei pleca?
Tu ce crezi că e, Madeleine? O păpușă?
- E un copil ce nu poate muri. - Iar copilul care a murit cine era?
Fiica mea.
- Louis, ce are? - Moare.
Și ție ți s-a întâmplat la fel. Dar erai prea mică, nu-ți amintești.
- Dar dacă moare... - Îi moare doar trupul.
Nu-mi purta ranchiună, iubito.
Acum suntem chit.
Ce vrei să spui?
În camera aceea nu a murit o femeie...
A murit ultima fărâmă de umanitate din mine.
Da, tată. În sfârșit, suntem chit.
E timpul să facem dreptate, micuțo!
Cheamă-l pe Armand. El nu va îngădui asta!
Moarte pentru ele, iar pentru tine, veșnicia într-o cutie.
Vei fi zidit într-o carceră, iar singurul tovarăș îți va fi strigătul.
Poate că vor trece secole până vei muri.
Luați-i!
Armand!
Vise plăcute!
Nu!
Madeleine... Trezește-te!
Claudia!
Unde e Claudia?
Claudia... Pe ea n-o pot ajuta.
- Unde e Claudia? - N-o pot salva, Louis!
N-aș face decât să risc să te pierd.
Louis, nu!
Vino, Louis! Nu aici...
Deci un vampir poate plânge?
O dată sau de două ori, în întreaga sa veșnicie...
Poate pentru a-mi înăbuși lacrimile pentru totdeauna m-am răzbunat pe ei.
Opriți-l! Arde!
Louis!
Nici nu i-ai avertizat, nu?
Nu.
- Deși știai ce aveam de gând. - Da.
Doar te-am salvat de îngrozitorul răsărit, nu?
Erai conducătorul lor, aveau încredere în tine.
Nu, tu m-ai făcut să le văd defectele.
Erau blestemați, captivi în epoca lor decadentă.
Uitaseră prima lecție: "Să fim puternici, frumoși și fără regrete."
- Mă poți învăța asta? - Da.
- Să n-am regrete? - Da.
Ce pereche am putea fi!
Dar dacă nu vreau să învăț lecția asta?
Ce vrei să spui?
Dacă nu mi-au rămas decât suferința și regretele?
Nu vrei să scapi de ele?
Ca să fie a ta și inima care o jelește pe ea?
- Pe ea, pe care ai făcut-o scrum? - Louis, jur că nu...
Știu că tu ai făcut-o!
Tu nu regreți nimic.
Nu simți nimic...
Dacă doar asta mai am de învățat, o pot face și singur.
- Louis... - Da?
- O să mor. - Nu. Ești deja mort.
Și vrei ca eu să te reînvii.
Oricât de atrăgătoare ar fi invitația, sunt nevoit s-o refuz.
Ani de zile m-am plimbat prin Italia, Grecia și alte tărâmuri străvechi.
Dar lumea era doar un mare mormânt. Un cimitir plin de statui sparte...
Și toate statuile semănau cu ea.
Apoi, din curiozitate sau din plictiseală,
am părăsit Lumea Veche și m-am întors în America mea.
Iar o minune a tehnicii mi-a permis să văd răsăritul
pentru prima oară în 200 de ani.
Și ce răsărituri! Le-am văzut cum nu le poate vedea nici un muritor.
La început erau argintii, apoi, după ce a apărut filmul color,
în nuanțe de mov, roșu și mult visatul meu albastru.
În primăvara lui 1988, m-am întors la New Orleans.
Imediat ce am inspirat aerul, mi-am dat seama că am ajuns acasă.
Era bogat și dulce,
ca mirosul de iasomie și de trandafiri din vechea mea grădină.
M-am plimbat pe străzi, savurând parfumul de mult uitat.
Pe strada Prytania, la câteva străzi de cimitirul Lafayette,
am simțit mirosul morții. Nu venea de la morminte.
Mirosul se intensifica pe măsură ce înaintăm. O moarte de demult...
Mirosul era prea slab ca să fie perceput de muritori.
Louis...
Mă bucur atât de mult că ai venit! Am visat momentul ăsta.
Ea nu trebuia să fie ca noi.
- S-a sfârșit totul, Lestat. - Da...
S-a sfârșit...
Ești la fel de frumos, Louis.
Tu ai fost mereu cel puternic.
Nu te teme.
Nu vreau să-ți fac nici un rău.
Te-ai întors acasă, la mine?
Ții minte cum eram?
Vampirul care eram?
Da, îmi amintesc.
Nimeni nu mă putea refuza. Nici măcar tu, Louis.
- Am încercat. - Așa e, ai încercat...
și, cu cât încercai mai mult, cu atât te doream mai mult.
Nu mai suport, Louis!
Atâta lumină! Și zgomotele...
Fac noaptea mai luminoasă decât ziua.
Lestat, e lumină artificială. Nu-ți face nici un rău.
Dacă rămâi cu mine, Louis, aș putea ieși din nou în lume.
Aș putea redeveni cel de odinioară.
Trebuie să plec.
Nu știu ce s-a întâmplat cu Lestat.
Eu îmi continuu viața, noapte după noapte.
Mă hrănesc cu cei ce-mi ies în cale.
Dar pasiunea din mine a dispărut o dată cu părul ei auriu.
Sunt un spirit făcut din carne supranaturală.
Sunt detașat, de neschimbat.
Gol...
Gol? Asta e tot?
Nu poți să închei așa!
Dar așa este. Nu mai e nimic de povestit.
Trebuie să mai fie ceva! Tu nu te înțelegi. Nu ești gol!
Ce n-ar da unii... Ce n-aș da eu să fiu ca tine, să am puterea ta,
să pot vedea tot ce ai văzut tu!
- Nu m-ai ascultat atent. - Ba da, povestea ta e incredibilă.
Fă ce vrei cu ea. Dă-o altora, învață din ea ce poți.
Nu există decât un mod de a învăța și îl știi!
M-ai adus aici cu un motiv anume, nu?
Și care ar fi acest motiv?
Vrei un tovarăș. Vrei o legătură cu lumea.
Eu sunt! Asta vreau. Îmi doresc ce ai tu. Nu accept să se termine așa.
- Dumnezeule, iar am dat greș! - Ba nu.
Dumnezeu n-are nici o legătură cu asta.
- Îți place? - Nu.
Îți place să devii hrană pentru nemuritori?
- Îți place să mori? - Încetează!
S-a întâmplat în 1791.
Aveam 24 de ani. Eram mai tânăr decât ești tu acum.
Dar erau alte vremuri. La vârsta aceea eram bărbat.
Eram proprietarul unei mari plantații din sudul New Orleans-ului.
Soția mea murise în chinurile nașterii.
Cred că am făcut pe mine!
Ea și copilul fuseseră îngropați de jumătate de an.
E un material grozav!
M-aș fi alăturat lor cu bucurie.
Cred că n-am nevoie de prezentare.
Deja mă simt mai bine.
Cel mai mult îmi doream moartea.
O chemăm la mine, voiam să mă scape de durerea vieții.
Louis!
Tot te mai smiorcăi?
Ai ascultat destul? Eu a trebuit să ascult asta timp de secole!
Nu te teme!
Îți voi oferi posibilitatea alegerii, pe care eu n-am avut-o.
Romanian subtitles conformed by SOFTlTLER
ÎN AMINTIREA LUI RIVER PHOENIX